Príhovor načitavateľa zvukových kníh
PhDr. Igor Šabek

Vážené dámy, vážení páni, priatelia!

Dovoľujem si k oficiálnemu osloveniu tu prítomného cteného auditória pripojiť aj oslovenie tak trochu dôverné. Dovoľujem si tak urobiť, pretože môj vzťah k nášmu oslávencovi – päťdesiatročnej zvukovej knihe pre nevidiacich a slabozrakých, ale aj ku všetkým kolegom, ktorí zabezpečujú činnosť Slovenskej knižnice pre nevidiacich Mateja Hrebendu v Levoči a napokon k samotným používateľom zvukovej knihy je dôverný, priateľský.
Je akosi pochopiteľné, či očakávané, že pri výročiach znejú slová uznania, slová vyjadrujúce vďaku a samozrejme želania ďalších úspechov. Neviem si predstaviť, že by mnou vyslovené slová pri tejto vzácnej príležitosti zneli inak. Nie preto, že sa to patrí, ale jednoducho preto, že to tak cítim. Môj vzťah ku zvukovej knihe pre nevidiacich a slabozrakých je naozaj priateľský a iný ani nemôže byť. Netrval by totiž už viac ako 32 rokov.
Nechcem vás, dámy a páni, unavovať pocitmi načítavateľa zvukových kníh a časopisov, ktorý sa ako mladý spíker v roku 1979 prvý raz uchádzal o priazeň zrakovo znevýhodnených čitateľov, ani prehľadom skúseností, ktoré sa dajú získať pri tejto práci za viac ako tri desaťročia. To, čo by som na tomto mieste chcel z práce načítavateľa aspoň stručne priblížiť, je onen dôverný vzťah so zvukovou knihou, ktorý určuje samotný charakter práce. Spíker v kontakte so zvukovým majstrom je tvorcom diela, ktorého presvedčivosť, úspešnosť a teda kvalita záleží len na ňom samom. Ak môj výstup práce – zvuková kniha – nie je práve najvydarenejší, nemám sa na koho vyhovoriť. Azda na momentálnu indispozíciu, zdravotný stav, ale to používateľa zvukovej knihy nemusí zaujímať. To isté však platí aj v opačnom garde. Som dôverne sám s literárnym dielom a mám možnosť dať mu podobu zvukovej knihy tak povediac na vlastný obraz. Je to možnosť pracovnej sebarealizácie, ktorú žiaden iný žáner hercovi neponúkne. Je priestorom, v ktorom si herec môže vynikajúco cibriť technickú stránku interpretácie hovoreného slova, je rajom pre voľbu intonácie textu, no s podmienkou presvedčivosti finálnej podoby zvukovej knihy. Netreba zdôrazňovať, že načítavateľ by mal mať určité základné predpoklady pre prácu pred mikrofónom, ale zvuková kniha sa mu spätne odmení skúsenosťami, ktoré môže vynikajúco zúročiť v iných, tzv. technických hereckých žánroch (pri práci v rozhlase, či dabingu). No nielen v tom spočíva čaro možnosti načítavania zvukových kníh.
Priznávam, že neraz som na načítanie dostal knihu, po ktorej by som s najväčšou pravdepodobnosťou ako bežný čitateľ nesiahol. A následne som s prekvapením zisťoval a v dobrom odhaľoval literárne, či faktografické kvality daného titulu. Je tiež pravdou, že v niektorých prípadoch som s textom, a teda s autorom viedol polemiku – to najmä v prípade nezrovnalostí textu povedzme s historickou realitou, s čím si však niektorí autori najmä v súčasnosti zjavne starosti nerobia. Ak bola moja polemika niekedy priveľmi vášnivá, prosím aj z tohto miesta kolegov zvukových majstrov o prepáčenie. Ale pravdou je, že vo väčšine prípadov som mal možnosť pracovať s literárnym textom, ktorý mi tak povediac žánrovo i obsahovo sadol. Nie je tajomstvom, že v mojom prípade je to literatúra historického faktu, či beletria tematicky orientovaná na históriu. Kleió, múza dejepisectva, mi učarovala a dovolím si povedať, stala sa mojou patrónkou už v mladosti. Sprevádza ma dodnes a ja som sa pokúsil k nej priblížiť aj tým, že som históriu diaľkovo vyštudoval. Dovoľujem si spomenúť túto okolnosť práve v súvislosti s prácou herca – spíkra, načítavateľa zvukovej knihy, pretože moja profesia sa v tomto prípade snúbi s mojím dôverným vzťahom k histórii. Načítavanie zvukových kníh, žánrovo takto orientovaných, mi umožňuje v tom najlepšom slova zmysle pracovnú sebarealizáciu a zároveň ma obohacuje získavaním poznatkov, ktorými môžem doplniť mozaiku krás vzácnej Kleió. Pre mňa je to cenný rozmer práce – mám na mysli súlad možnosti tvoriť a možnosti dotýkať sa svojej záľuby. Je však ďalšou pravdou, že záľubou je pre mňa samotný kontakt s literatúrou, a to bez žánrového vymedzenia. Môžem sa teda pochváliť naozaj vzácnym stavom, v ktorom sa práca stáva záľubou a záľuba prácou.
Nuž, vďaka ti, zvuková kniha, za vytvorenie príležitosti pracovať a cítiť sa pri tom dobre. Zároveň prijmi moje uznanie za tvoju výnimočnosť slúžiť ľuďom, pre ktorých si v mnohých oblastiach jedným z mála, či jediným zdrojom informácií. Ak ti mám vysloviť svoje prianie do budúcnosti, pretavím ho do presvedčenia o zmysle tvojej existencie, o ktorom nik z nás nepochybuje. K tomu ti prajem dobrých spíkrov, tím ľudí, ktorí zabezpečia tvoj zrod a existenciu v tisícorakých podobách a samozrejme spokojných používateľov, ktorým, nepochybujem, budeš vítanou spolupútničkou v ďalších rokoch.

      Dámy a páni, priatelia, ďakujem za vašu pozornosť.

PhDr. Igor Šabek, načítavateľ zvukových kníh z Prešova,
rodák zo Spišskej Novej Vsi