SLOVENSKÁ KNIŽNICA PRE NEVIDIACICH
MATEJA HREBENDU V LEVOČI

KEĎ SA SLOVÁ DAJÚ OHMATAŤ

Jozef Vrabel
tyflopéd, pedagóg

Bibliografický  leták

Zostavila: Anna Tabáková
Vydala:    SKN M. Hrebendu, marec 2011

ÚVOD

Slovenská knižnica pre nevidiacich Mateja Hrebendu v Levoči pri príležitosti stého výročia narodenia JOZEFA VRABLA vydala personálnu bibliografiu o jeho živote a práci, ktorú zasvätil nevidiacim. 

ŽIVOT A JEHO PROFESIONÁLNA CESTA

     Jozef Vrabel sa najväčšou mierou zaslúžil o založenie tlačiarne pre nevidiacich. Narodil sa 8. marca 1911 v Spišskej Novej Vsi v železničiarskej rodine. Bol nadaný chlapec, učenie v škole mu nerobilo žiadne problémy a preto mu rodičia umožnili študovať. Vybral si učiteľstvo. V roku 1930 absolvoval učiteľský ústav v Spišskej Novej Vsi. 
     Po ukončení štúdia sa stal učiteľom v Plešivci a potom v Ústave pre nevidiacich v Levoči. Nevidiacim zasvätil celý svoj plodný život. Bol vynikajúcim pedagógom, vedel žiakov zaujať.
     Na Slovensku nebola žiadna slepecká tlačiareň. Niekoľko učebníc vytlačil ústav v Brne. Prvý slovenský časopis pre nevidiacich, Naše svetlo, sa vytlačil v Prahe. Jozef Vrabel sa s touto situáciou nechcel zmieriť. Už v období druhej svetovej vojny sa mu podarilo do ústavu kúpiť nemecký sádzací stroj typu Hinze. S tlačou nebolo možné začať, lebo v tom čase nebolo dostať zinkový plech, ktorý bol potrebný na výrobu matríc. Sádzací stroj musel zaháľať. S Brnom ani s Prahou v tomto zmysle nemohol spolupracovať, lebo Slovensko bolo samostatným štátom. Keď nemohol knihy tlačiť a ani ich inde objednávať, svojim žiakom veľmi rád a veľa čítal. Bol členom levočského ochotníckeho divadelného súboru a rovnakú činnosť podporoval aj u svojich chovancov. 
     Po skončení vojnových udalostí viedol v krátkom čase školu.
28. 11. 1946 sa datuje vznik tlačiarne pre nevidiacich v Levoči pod názvom Slovenská slepecká tlač. Skutočná história Slepeckej tlačiarne na Slovensku sa začala písať 1. októbra 1948 uvedením tejto kultúrnej inštitúcie do prevádzky. Časopis v Braillovom písme Naše svetlo začal vychádzať pod jeho vedením, po čase zmenil názov časopisu na Náš život. V roku 1960 pripravil prvú neperiodickú prílohu Nového života. Teraz už bolo možné tlačiť aj vlastné knihy. Bolo ich málo, ale každý výtlačok J. Vrabel odovzdával slávnostne a žiaci ho prijali s nadšením, pretože niektorí sa  mohli zúčastniť na práci v tlačiarni. Prvým produktom levočskej tlačiarne bol šlabikár Prvé krôčky. Po ňom prišli na rad knihy – Géniove stopy, Lovci mikróbov, Príbeh ozajstného človeka, ale i Manifest komunistickej strany. J. Vrabel bol tiež spoluautorom slovenského skratkopisu v Braillovom písme.
Začiatky tlačiarne boli pomalé a komplikované. Stále sídlila v provizórnych priestoroch. Jeden sádzací stroj nestačil, a preto sa J. Vrabel obrátil  na priemyselnú školu v Košiciach so žiadosťou, či by nemohli podľa prvého sádzacieho stroja vyrobiť kópiu. A to aj urobili. Teraz je tento stroj vystavený v Slepeckom múzeu v Brne. 
     V roku 1959 nastupuje J. Vrabel ako druhý v poradí do funkcie riaditeľa učňovskej školy pre nevidiacich v Levoči. Vedenia tlačiarne sa pre nedostatok času vzdal.
         Zomrel  8. mája 1964 a je pochovaný na cintoríne v Levoči.